Hän oli nimeltään Jeremiah Johnson. Sanottiin että hän halusi olla vuorten mies.
Tarinan mukaan hän oli mies, jolla oli vuorilla
tarvittavaa maalaisjärkeä ja seikkailumieltä...
Kukaan ei tiedä, mistä hän oli kotoisin, eikä sillä tuntunut olevan väliäkään.
Hän oli nuori mies ja kummitusjutut korkeista kukkuloista eivät häntä pelottaneet.
Hän etsi Hawkin-kivääriä, 50-kaliiberista.
Hän tyytyi 30-kaliiberiseen, mutta se oli ehta Hawkin.
Parempaankaan ei pystynyt
Hän osti hevosen, ansoja sekä muuta tavaraa, mitä vuorten mies tarvitsee.
Ja sanoi hyvästit kaikelle takanaan.
Mistä voisin löytää karhuja, majavia ja muita elikoita, joiden nahat on rahanarvoisia?
Ratsasta länteen päin, kunnes aurinko laskee. Käänny sitten vasempaan Kalliovuorille.
Tämä on hänen tarinansa.
"Minä, Kirves-Jack,
vakain mielin ja murtunein jaloin,
jätän täten karhukiväärini sen löytäjälle.
Toivon mukaan se on valkoinen mies.
Se on hyvä kivääri ja tappoi karhun, joka tappoi minut.
Joka tapauksessa, olen vainaa.
Kunnoittaen, Kirves-Jack."
50-kaliiberinen Hawkin!
Alahan tulla.
Ei pidemmälle, pyhiinvaeltaja!
- Missä olet? - Olet hieno maali, pyhiinvaeltaja!
Pudota se.
- En ole nähnyt elävää ihmistä 2 kuukauteen. - Olen Chris Lapp, Karhukynsi.
Sen karhun verisukulainen, joka puri Jim Bridger'iä!
Häiritset jahtiani!
Tiedän kuka olet! Olet se sama typerä pyhiinvaeltaja, jonka olen kuullut jo 20 päivää...
ja haistanut kolme!
Miten sinua ei ole skalpeerattu?
Aika onnekasta, vai mitä?
Tämä paikka on ollut eristyksissä vuodesta '25.
- Miksi olet täällä? - Jahtaan karhuja.
Harmaakarhuja, pyhiinvaeltaja. Minä kerään kynsiä.
Minulla oli yksi tuossa tiheikössä. Valmiina kättelemään, kun sinä tulit!
- Olen pahoillani. - Siltä näytätkin!
Nälkäinenkin? Tule mukaan.
- Tiedätkö, miten karhu nyljetään? - Osaan nylkeä mitä vain.
Oletpa sinä tärkeilevä, nälkäiseksi pyhiinvaeltajaksi.
Siinä se on. Mene lämmittelemään ja syömään.
Minulla on hommat kesken.
- Poika, oletko varma, että osaat nylkeä karhun? - Samaa tahtia kun vain löydät niitä.
Nylje tuo, pyhiinvaeltaja, niin hommaan sinulle toisen!
Minulta taisi mennä se toinen sota ohi kokonaan.
Et menettänyt mitään.
Jos suuntaan länteen huomenna, löydänkö ansapaikkoja?
Löydät itsesi nälkiintyneenä viikon sisään, menit minne tahansa.
Et tapaa todennäköisesti minun kaltaisiani.
Vuorella on omat polkunsa.
Käytä sitä nahkaliinaa, ennen kuin menetät kaikki sormesi.
Tasamaan opeista ei ole täällä hyötyä.
Sinulla riittää tekemistä.
Ute-intiaanit ja Lättäpäät ovat yleensä rauhallisia.
Creet ovat pelottavia. Ja mahtavia sotureita myös.
Mielestäni Creet on komein heimo mitä on. Ja ylpein myös.
Ei löydy hevosen kanssa heitä parempia. Olen nähnyt heidät ratsastavan yhdellä jalalla,
pitäen vain toisella kädellä harjasta. Ja samalla ampuen nuolilla tai kiväärillä!
Mutta he ovat uskotonta väkeä. Avionrikkojia.
Ole hyvä, pyhiinvaeltaja. Tarpeeksi terävä kalankin suomustamiseen.
- Kaipaatko ikinä seuraa? - Kenen?
Naisen...
Huoranko?
En voisi ikinä löytää polkua naisen sydämeen. Minulla oli squaw mukanani 10 vuotta
Cheyenne... ja ilkein narttu, mitä maa on päällään kantanut.
Majoitin hänet Dead Wolf Creekiin, ja vaihdoin Hawkin-kivääriin!
Älä käsitä väärin, rakastan kyllä naisia!
Mutta vannon, että naisen rinta on kovinta kalliota, mitä luoja on ikinä luonut,
eikä siinä ole mitään merkkiä.
Nämä hiilet kytee aamuun asti.
Kannattaa tehdä samoin.
Et laittanut maata alle tarpeeksi. Huomasin sen heti.
Jäljität hyvin, pyhiinvaeltaja. Taidat pitää siitä? - Ehkäpä.
Ihmiset... Valkoinen mies pitää jäljittämisestä ja tappamisesta.
Intiaanin mielestä se on luonnollista.
Tuulee oikealta. Mutta se lähtee karkuun, heti kun astumme täältä esiin.
Puijataan sitä. Kävele esiin tällä puolen hevostasi.
- Mitä jos se näkee jalkamme? - Hirvi ei tiedä montako jalkaa hevosella on.
Ei, senkin hölmö! Sujauta se satulan päälle!
Sait sen, pyhiinvaeltaja! Nappasit sen siististi.
Meillä on hirvi nyljettävänä!
En ymmärrä ihmisiä alhaalla, jotka syövät sianlihaa, kun hirveäkin olisi tarjolla.
- Et tainnut viihtyä alhaalla? - Olisi pitänyt olla toisenlaista. - Niinkö?
Moni pentu taivaltaa tänne ylös saadakseen täältä
jotain sellaista, mitä ei alhaalla voi saada.
Ihan turhaan.
Et voi huijata vuorta, pyhiinvaeltaja. Vuorella on se...
Luultavasti Cree. He varastavat hevosemme ellemme lahjo heitä.
Tämä on heidän aluettaan. He pitävät meitä tunkeilijoina.
Se on Cree..."Maalaa-paitansa-punaiseksi". Tuo on hänen merkkinsä. Pysy aloillasi.
- Tunnetteko toisenne? - Näin hänet kerran.
- Hän sanoo että olet surkea kalastaja. - Ymmärrätkö heidän kieltään?
Maalaa-paitansa-punaiseksi puhuu englantia. Hän tekee tämän vain ärsyttääkseen.
Sanoo, että hänellä on tarpeeksi karhunkynsiä.
Mikä on nimesi?
Johnson.
- Ristimänimesi? - Jeremiah.
Olet oppinut hyvin. Pääset vielä pitkälle.
Ellet päädy elävältä poltetuksi tai skalpeeratuksi.
Teen parhaani.
Voit pilkkoa puita ja jättää ne Judith-joen varteen.
Jokilaivan kapteeni antaa niistä kultahippuja.
Hyvä tietää... jos tulee kovat ajat.
Katso nutturasi perään.
Katso omasi.
Kielsin menemästä ulos. Sotket vain itsesi...
ja vielä, pikkuneiti...
ilman kenkiä.
Ja Josh... olet ihan likainen!
Mary Lou, tiesit että auringossa...
Enkö sanonut, ettei ulos saa mennä ilman hattua.
Pysähdyhän siihen.
Nainen, olen ystäväsi.
Meillä on hautoja kaivettavana.
Josh on ollut tuhma. Minun on kerrottava isällesi.
Aika aloittaa puutarhatyöt. Jos lakkaisi tuulemasta.
Nyt lauletaan.
Poika, näitkö tämän kaiken?
Tulehan hakemaan pikkuleipä, poju.
Teen hiton hyviä pikkuleipiä.
Tässä on ruokaa.
En löytänyt miestänne mistään, rouva. Ehkä hän tulee takaisin tänne.
Intiaanit eivät häiritse sinua nyt, koska sinuun on koskettu.
He pelkäävät.
Entä poika?
Ehkä sinun ja pojan on parasta tulla mukaani.
Vien teidät Judith-joelle. Laitan teidät lautalle.
- Ota hänet mukaasi. - Mitä? - Ota hänet!
Rouva, en tiedä miten huolehtia...
Onko sinulla nimeä, poju?
Kutsun sinua Calebiksi. Olen aina ihaillut sitä nimeä.
Pidätkö siitä?
Tee niin kuin tykkäät. Olin samanlainen itsekin.
Hitto!
- Oletko kunnossa? - Toki, minulla on hieno ratsukko allani!
Minulla on yksi niistä höyhenistä nenässäni.
Jatka niistämistä, se tulee ulos.
- Oletko nähnyt ohikulkijoita viime aikoina? - Ketään ei ole kulkenut editseni.
En pysty sanomaan kuitenkaan, mitä selkäni takana on tapahtunut.
- Panivatko intiaanit sinut tähän? - Ei mormoonit ainakaan.
Päällikkö Hullu Susi. Mukava kaveri, ei puhele paljoa.
Ei sinulla sattuisi olemaan ylimääräistä hattua? Varjot on täällä harvassa.
- Miksi ajoit pääsi paljaaksi? - Hullu Susi ajattelee kuin muutkin intiaanit.
Sanoo ettei tämä päänahka sovi kenenkään kunnon miehen majaan.
Eikä ole ensimmäinen kerta kun suojelin päätäni siten.
Nimeni on Del Gue. "E":llä.
- Milloin he ovat kulkeneet tästä? - Muutama tunti sitten.
Olen kyllä onnellinen, kun taas näen hevoseni. Inhoan kävelemistä.
Tiesin että auttaisit minua saamaan turkkini takaisin.
En jättäisi miestä, joka on ilman hevosta tai asetta.
Eikö tuo ole Kirves-Jackin kivääri?
Miten sait sen? - Löysin hänet, jäätyneenä. - Saamari!
Kirves-Jack oli hurja tapaus. Hän eleli naaraspantterin kanssa.
Kaksi vuotta luolassa, ylhäällä Musselshellissä. Pantteri ei ikinä tottunut häneen.
Nuo ne on.
- Montako heitä on? - Kolme. Kuten aiemminkin.
Haisteletko noita Mustajalkoja?
Ei, koitan paikallistaa hevostani. Likaisin eläin helvetin tällä puolen.
Pimeän tultua, anna pistoolisi. Lataa karhukivääri täyteen nauloja.
Minulla ei ole kaunaa Mustajalkojen kanssa.
Aion olla täällä pidempään, enkä halua niitä kimppuuni.
Ne elukat hakkasivat minut, veivät kiväärini, hevoseni, turkikseni...
Puhumattakaan mitä ne teki tuon pojan perheelle. Luuletko, että antaisin sen olla? - En.
He ovat unessa pian. Ei pitäisi olla ongelma livahtaa tuonne, ja ottaa omasi pois.
Ota tämä huopa, poju. Pysyt lämpimänä.
- Hän ei puhu paljon, vai? - Ei.
Ei.
Odota tässä eläinten kanssa.
Olen Del Gue!
Osaan tanssia ahmojen kanssa...
omenapuutarhassa salaman välähdellessä.
Olette varastaneet turkkini! Kuolkaa!
Senkin nahkapää nartunpenikka! Melkein tapatit minut!
Minne olet menossa?
Etkö halua yhtään näistä?
- Mitä? - Päänahkoja!
En.
Äiti Gue ei olisi ikinä kasvattanut noin hölmöä pentua.
Lopeta tuo, poju.
- Mitä teet noilla päänahoilla? - Myyn englantilaisille.
Lontoossa on tapetitkin intiaanien päänahoista.
- Voisimme painua tuonne metsikköön. - Älähän hätäile.
Nuo on Lättäpäitä, eikä ne ole ikinä tietääkseni vahingoittaneet ketään. Älä vain hätiköi.
Mitä hän sanoo? - Sanoo että ne on Mustajalkojen poneja.
Hän kysyy, oletko se suuri soturi, joka kostaa Wolf Tail Valleyn Hullun Naisen puolesta.
Se nainen on suuri poppamies. Ja niin olet sinäkin, jos olet se soturi.
- Mitä hän huutaa? - Pelkää sinua.
- Mutta miten sinä... - En tiennyt, että törmäisimme Lättäpäihin.
Ei hätää, poju. - Tämän päällikön nimi on Le Beau Kaksikieli.
Melko sivistynytkin. Ranskalaiset lähetyssaarnaajat opettivat hänelle heidän kielensä.
- Kristittyjä intiaanejako? - Heitä on useitakin.
Hän sanoo että päänahat ovat hienoja, ja hevoset komeita.
Ota ne.
Ja ponit. Minulla ei ole niille enää käyttöä.
Saamarin typerys, hoidat meidät vielä pinteeseen!
Hän toi meidät tänne kunnioituksesta, ja sinä annat hänelle lahjan.
Jos hän ei voi antaa parempaa sinulle, se on loukkaus.
Mikä on niin hauskaa?
Vaara ohi. Hänellä on ajatus paremmasta lahjasta.
Hänen tyttärensä. Nyt kun sinulla on poika, tarvitset vaimon.
En halua vaimoa. - Hän sanoo, että hänestä tulee hyvin onnellinen.
Mikä se sana olikaan...
Hän saattaa lukea Raamattua, mutta on yhä intiaani.
Ja hänen sääntönsä ovat hänen sääntöjään.
Jos arvostat hiuspehkoasi, menet naimisiin!
Mielestäni tässä ei ole mitään huvittavaa. - Eipä niin.
Lähdettyäsi, voit viedä hänet Fort Hawleyyn, ja myydä hänet. Mutta parasta ottaa hänet.
Sitä paitsi, ehkei hän ole ollenkaan hassumpi.
Hänen nimensä on Joutsen, mutta voit kutsua häntä millä nimellä haluat.
Mutta, ehkä sinä tarvitset häntä?
Jos hylkäät tämän lahjan, he viiltelevät tylsällä peuran -
sarvella meidät ja hevosemme nivusista silmämuniin!
Hauska tutustua, Rouva Johnson. Olen kuullut mieheltänne niin paljon teistä.
Onnittelut, Kaksikieli. Ihastuttavat häät.
- Näkemiin, Jeremiah Johnson! - Mihin olet menossa?
En halua häiritä teitä hääyönä.
Tapaamme syksyllä.
Mukavaa kuherruskuukautta. Rouva Johnson.
Puhutko yhtään englantia?
En puhu yhtään lättäpäätä.
Joten älkää häiritkö minua, kumpikaan!
Haaveiletko jostakin?
Kysy pois.
Anna olla.
Hiljaisuudessa ei ole mitään vikaa.
Ei haise ainakaan kuin Karhunkynnen keitokset.
Pistä se kiinni.
Ruoka-aika!
Mene poika syömään. Se on sinulle tarpeen.
Olen täynnä.
Oletko uskovainen?
Uskovainen.
En aio satuttaa sinua.
Uskovainen.
Kyllä.
En aio satuttaa sinua.
Eikö tuo ole paljon helpompaa, kuin sen siansaksan puhuminen?
Mahtava metsästäjä.
Hieno miehen malli, eikö?
Sinun ei tarvitse tietää enempää. Toistaiseksi.
Saitko tarpeeksesi, poju?
Tämä ei ollut minun ideani.
Taivas!
Tämä kelpaa.
Joki edessä, kalliot takana. Hyvä vesi. Ei kovin tuulinen.
Tästä tulee hyvä paikka elellä.
Haukka.
Menossa Musselshelliin.
Minulta menee siihen viikko ratsastaen. Ja tuo on siellä...
Helkkari, se on siellä jo.
Toivoisin sinun lopettavan näiden seremonioiden harjoittamisen.
Käy katsomassa ansat ja hae jotain kunnon ruokaa.
Ja pidä silmät auki, siellä voi olla intiaaneja liikkeellä.
Puhvelinmetsästys alkaa pian.
Ei, sinä pysyt täällä.
Mene nyt, vie ne loput halot.
Joutsen, en jaksa kantaa tätä.
Sen on kelvattava.
Se pitää minut lämpimänä kovassa tuulessa. Eikä sadekaan pääse siitä läpi.
Kiitos.
Onko sinulla majavahajuste?
Mitä kasvoillesi on tapahtunut?
Partaniko?
Katsohan.
Jousi.
Noin.
Varovasti, se voi leikata kätesi poikki.
Muista laittaa hajuste.
Se ei onnistu ilman hajustetta.
Hitto, älä karkaa. Minä tässä.
Mitä... Nylje tämä.
Joukot, seis!
Olen luutnantti Mulvey, Kolmas Ratsuväki.
Tuo on pastori Lindquist.
Meitä on seurailtu siitä saakka, lähdimme Gilasta.
Keitä ne on? Lättäpäitäkö?
Kysyin, ovatko ne Lättäpäitä?
- Sanoinko jotain... - Et. Siitä on vain aikaa...
kun viimeksi kuulin puhuttavan näin paljon englantia. En ole tottunut siihen.
Creet.
- Tämä on Cree-heimon maata. - Tämä on Coloradon hallintoaluetta.
- Olet hyvissä väleissä heidän kanssaan. - Cree-intiaanienko? Mistä niin päättelet?
Ihmiset puhuvat siitä alhaalla. Sinähän asut täällä ylhäällä. - Niin asun.
Ja tunnet tämän ylänkömaan. Tiedätkö Feather Mesan?
Tiedän. Mitä siitä? - Meillä on kolmet vankkurit siellä. Hajosivat lumessa.
Meidän on saatava ne sieltä ennen kuin ne jäätyvät, tai intiaanit nappaavat ne.
Se olisi viisasta.
Meille kerrottiin, että tiedät miten sinne pääsee.
Noiden solien kautta.
Toivoimme, että ehkä...
Nämä on kristittyjä perheitä. Kristittyjä naisia ja lapsia. He ovat nälissään.
Aiotko siis jättää nuo ihmiset sinne kuolemaan?
- Miten sota sujuu? - Mikä sota?
Sota Meksikoa vastaan.
Se on ohi.
Kumpi voitti?
Kuulitko jotain?
- Emme voi kulkea tästä. - Miksei? - Cree-heimon hautausmaa, pyhä paikka.
- Meidän on käännyttävä ja suunnattava itään. - Miten kauas itään? - Seuraavaan solaan.
Parikymmentä mailia.
Ne ihmiset odottavat meitä! He palelevat, ovat nälissään ja peloissaan.
Creet päästävät tänne vain poppamiehen ja hautajaussaattueen.
- Emme ole cree-intiaaneja! - Mitä voisi sattua, Johnson? - En tiedä.
En tiedä.
Täällä on taikavoimia. Henget vartioivat täällä. - Et usko tuota.
Mutta he uskovat. - Olet ollut täällä liian pitkään, kun uskot tuollaiseen!
Minkälaiset mahdollisuudet minun on löytää perille, kulkemalla vain länteen?
Huonot. Tai ei ollenkaan.
Kiitos kuitenkin, Johnson, mutta menemme tästä. Kersantti! Valmistautukaa!
Ette selviä siitä.
Sanoit että sinun pitää metsästää.
Minun pitää yrittää.
Käske miestesi pysyä takanani yhdessä ruodussa.
- Käske heidän mennä hitaasti ja pysyä hiljaa. - Kersantti! Yhteen ruotuun, ja hissukseen.
- Kyllä, sir. - Kaikki ääneti nyt!
VÄLIAIKA
Taisimme päästä pakoon.
Kauanko olet raahannut sitä squaw'ta mukanasi?
Kiitos... - Pistä heihin vauhtia. Creet eivät suhtaudu suopeasti tunkeilijoihin.
Missä on se muulisi, joka potkii reikiä taivaaseen?
Missä on se kuolaava sutesi preerialta?
Tämä vanha karhu pystyy iskemään kuoren kumipuusta.
Tässä on miehesi, Jeremiah Johnson.
Olen puoliksi hevonen, puoliksi alligaattori ja maa järisee allani.
Minulla on kaunein tyttö, nopein hevonen -
ja rumin koira tällä puolen helvettiä. Pystyn peittoamaan juoksussa -
ja lyömään maahan kenet tahansa koko Kentuckyssä.
Kuinka hurisee, Jeremiah? - Elossa ollaan. Onko nuo hiuksia, mitä on päässäsi?
Niitähän ne. Päätin, että kun jätän maallisen vaellukseni, jätän jotain jälkeeni.
Edes joku muisto jonkun majan seinälle. - Kuulostaa viisaudelta.
Minne matka? - Sinne minne sinäkin. Helvettiin loppujen lopuksi.
Leiripaikkasi ei ole kehuttava, kun on joukko intiaaneja perässä.
Tulitko vanhaksi ja pelokkaaksi, sen jälkeen kun kasvatit tukan?
Mitä sille pojalle tapahtui? Sille joka ei puhellut paljoa.
En vienyt häntä Hawleyyn.
Olitko sen intiaanitytön kanssa koko tämän ajan?
Hänestä ei ollut vaivaa.
Kuten tämä, yksi kerrallaan.
Onneksesi ne olivat cree-heimoa. Apassit lähettävät 50 kerralla.
Intiaaneilla heimon suuruus lasketaan sen mukaan kuinka mahtavia vihollisia sillä on.
Ehkäpä...
Ehkäpä sinun olisi parasta mennä alas kaupunkiin, pois näiltä vuorilta.
Olen ollut kaupungissa, Del.
Minne päin nyt?
En tiedä.
Kuulin että Big Belt in Bluessa olisi ilveksen kokoisia majavia. - Niinkö?
En ole ikinä metsästänyt riistaa, mutta haluaisin joskus tosiaan tehdä sitä.
Sinä tulet pärjäämään, Del. Pärjäämään hyvin.
Ellet joudu tuollaisen hiuspehkon kanssa sitten vaikeuksiin.
Eikö tämä olekin jotakin?
Sanoin isälle ja äidille lähteväni vuorille, ansoittaakseni ja tullakseni vuorten mieheksi.
Olivat puulla päähän lyötyjä.
He sanoivat: "Poika, järjestä elämäsi täällä. Täällä missä on ihmisiä.
Ne vuoret ovat eläimiä ja villejä varten!"
"Sanoin: "Äiti...
Kalliovuoret on maailman ydin."
- Ja jumalan nimeen, olin oikeassa. - Niin olit.
- Minne suuntaat, Jeremiah? - Kanadaan, ehkä.
Kuulin, että siellä on mantuja, jota mies ei ole ikinä nähnyt.
Pidä nokkasi tuulessa ja silmäsi taivaanrajassa.
Lupaan sen, Del Gue.
En ole nähnyt niitä, mutta maalaisjärkeni sanoo,
että Andit on pikku kukkuloita ja Alpit vain lasten kiipeilypaikka.
Pidä hyvä huoli kuontalostasi.
Nämä ovat jumalan hienoimpia veistoksia eikä rohkeimmille ole lakeja!
Eikä hulluille ole turvapaikkoja!
Eikä ole kirkkoja, paitsi tämä tässä.
Eikä pappeja, paitsi linnut!
Olen vuorten mies! Ja elän kunnes nuoli tai luoti minut pysäyttää.
Ja sitten jätän luuni...
Täällä, herra.
- Missä Hullu Nainen on? - Hän häipyi.
Tule lähemmäs.
- Häipyi minne? - Kuollut.
Yhdellä noista kumpareista.
- Kuka olet? - Nimeni on Qualen.
Olen uudisraivaja.
Uudisraivaaja...
Mitä oikein aiot?
Piilotan heidät kun intiaanit ovat tulossa.
Sinä olet hän. Etkö olekin?
Mikä tämä on?
Se on sinulle.
Jos sinä olet Johnson.
- Hiukan aikasta, eikö? - Se ei ole tavallinen hauta.
Ennemminkin veistos tai monumentti.
Emme koskaan näe heitä.
Emme ikinä kuule heitä.
Aina ilmestyy vain uusi pala luuta tai nahkaa siihen.
Joten tiedämme että he ovat olleet täällä.
Jotkut sanovat että olet kuollut tämän vuoksi.
Toiset sanovat taas ettet ikinä kuolekaan tämän vuoksi.
Se ei auta mitään.
Heidän piilottamisensa hirsivajaan.
Mitä on vartaassa?
Onko sinusta tullut pikkutarkka?
Ei ruoan suhteen. Vain seuran suhteen.
Kiitos kaunis.
Olet tullut kauas, pyhiinvaeltaja.
Siltä se tuntuukin.
Oliko se vaivan arvoista?
Minkä vaivan?
Kokkaat hyvää jänistä, pyhiinvaeltaja.
Täällä on kylmä.
- Mikä toi sinut tänne näin ylös? - Karhut.
Lumivyöry vei pirtin. Menetin muulini.
Saimme uiskenneltua pois sieltä. Mutta eipä väliksi… Ei ollut karhujakaan enää.
Et satu tietämään mikä kuukausi nyt on?
En, en satu. Valitettavasti.
Maaliskuu? Ehkä huhtikuu.
Maaliskuu... ehkäpä. En usko että huhtikuu.
Talvihan on jo pitkällä?
Se kestää pitkään tällä korkeudella.
Maaliskuu on vihreä, mutainen kuukausi alhaalla.
Jotkut pitää siitä. Maanviljelijät lähinnä.
Olet pärjännyt hyvin kun tukkasi on vielä noin pitkä, etenkin kun niin moni on sen perässä.
Toivon että pärjäilet jatkossakin hyvin.